Националните петролни компании и израстването им пред предизвикателството „енергиен преход“
![article picture alt description](/web/files/articles/54586/main_image/thumb_850x480_petrol-3.jpg)
източник: fotolia.com, архив
Неумолимият ход на времето изложи световната нефтена и газова индустрия на огромен външен натиск да започне да се адаптира към новите реалности на бъдещето. И все пак историята предполага, че петролните и газовите компании не могат да направят нищо друго, освен да реагират и се адаптират към промяната на парадигмата. Тази характеристика включва национални петролни компании (NOCs), различна група от влиятелни играчи с различни размери, но с обща крайна мисия: да произвеждат и монетизират ресурси в полза на нацията, това коментира управляващият директор на Rystad за Латинска Америка, W. Schreiner Parker.
Всички национални петролни компании днес трябва да имат две нагласи, мислейки, както за бъдещето, така и за това, как определението за „ресурси“ ще се разшири от въглеводородите, за да включи много други източници на енергия, като същевременно стъпи здраво в настоящето, като се възползва от съществуващите и краткосрочни възможности в пространството, което познават толкова добре. През първата половина на 2024 г. видяхме няколко примера и за двете, а втората половина на годината се очаква да бъде продължение на първата в тази двойствена цел.
Няма съмнение, че светът все още се нуждае от петрол и ще продължи да го прави още известно време. Търсенето на петрол се очаква да нарасне в средносрочен план, като пикът на ще настъпи някъде през следващото десетилетие. Дългосрочното търсене, въпреки че намалява от 2030 г. нататък, остава сравнително стабилно. Повече от половината от петрола, който се консумира днес, все още ще бъде необходим през 2050 г. Тази перспектива за търсене означава, че има и продължаващ призив за проучвателна дейност, тъй като общото количество петрол, което ще идва от производствени находища в момента, както и от проекти, които са в процес на разработка и други открития, които все още предстои да бъдат разработени, няма да бъдат достатъчни, за да отговорят на дългосрочното търсене.
Няколко национални петролни компании се възползваха от тази нужда през първата половина на 2024 г. Petrobras, например, продължава да полага усилия за проучване в Екваториалната граница на Бразилия. CNOOC наскоро отбеляза успех в сондирането в Южнокитайско море. Qatar Petroleum продължава да инвестира в лицензи за проучване в световен мащаб, включително в плодотворния Гвиано-Суринамския басейн. Дори Equinor заяви, че ще продължи търсенето си на петрол в Норвежкия континентален шелф чрез инфраструктурно проучване (ILX), както и дълбоководни търсения в Аржентинския северен басейн, тестване на Южния Атлантик. Тези и други усилия, ако бъдат успешни, ще осигурят предлагането, необходимо за посрещане на търсенето в края на 2030 г. и след това.
Едновременно с това, нараства признанието, че за да остане действащо предприятие, всяка национална петролна компания ще трябва да осигури реалистични планове за диверсификация на своя бизнес, така че да включва повече от просто добив на въглеводороди. Въпреки че бъдещият енергиен микс все още е донякъде аморфен, на масата вече има поставени залози.
Главният изпълнителен директор на Saudi Aramco каза наскоро, че най-голямата компания за производство на петрол в света е заделила 7,5 милиарда щатски долара за инвестиции в рисков капитал в чисти технологии.
Petrobras разкри в своя петгодишен стратегически план миналия ноември, че има за цел да инвестира 5,2 милиарда щатски долара до 2028 г. в местни соларни и вятърни проекти. Малайзийскаата NOC Petronas планира да разпредели 20% от общите си капиталови разходи от 2022 г. до 2026 г., за да засили усилията си за декарбонизация и да търси по-чисти енергийни решения. А в Ангола Sonangol подписа през миналата година меморандум за разбирателство с Eni за „съвместно идентифициране и оценка на възможностите в областите на енергийния преход, включително агропромишлени вериги за производство и доставка на нисковъглеродни горива и валоризация на остатъчна биомаса и зелен амоняк за агропромишлени приложения”.
На този ранен етап от играта изглежда, че докато бъдещата енергийна система е на фокус, повечето национални петролни компании „тестват водите“, опитвайки се да възприемат широка перспектива. Националните петролни компании харесват определени типове проекти, които често са дългосрочни, капиталоемки, технически сложни и мащабът им може да бъде изпълнен. Тази комбинация от инвестиционни критерии означава, че определени проекти за енергиен преход, които биха били непривлекателни за публично търгувани компании, могат да бъдат идеални за смесени икономики или държавни предприятия.
По своята същност националните петролни компании са разрушителни мислители. Появата на контролирани от държавата добивни фирми в средата на 20-ти век значително промени баланса на силите в петролния бизнес, отдръпвайки се от полярността от традиционните, частно контролирани „седем сестри“. В основата си, смисълът на съществуването на националните петролни компании е да са от полза за хората в страната, от която са създадени. За да правят това ефективно и занапред, националните петролни компании ще трябва да се движат по тънката граница между обичайния бизнес и възползването от неизвестното. Чрез преформулиране на определението на думата „ресурс“, за да се включат такива неща като вятър, слънчева енергия, вода и други, националните петролни компании могат да се позиционират завидно, за да яхнат вълната на енергийния преход. В същото време те ще трябва да изпълняват основния си бизнес, надграждайки опитът си от десетилетия и монетизирайки молекулите, с които разполагат, за да отговорят на търсенето. Каквото и да изглежда енергийният микс в бъдеще, сигурно е, че националните петролни компании ще играят голяма роля в доставянето му до света.